MESTSKÝ ÚRAD V ŽILINE

Materiál na rokovanie 
Mestského zastupiteľstva v Žiline

Číslo materiálu: _____/2012

K bodu programu
SPRÁVA

k protestu prokurátora proti všeobecne záväznému nariadeniu Mesta Žilina č. 3/2011 o chove, vodení a držaní psov na území mesta žilina  

Materiál obsahuje: 				      		Materiál prerokovaný:

1.	Návrh na uznesenie					KF
2.	Dôvodová správa						Mestská rada
3.	Správa k protestu prokurátora
4.	Fotokópia protestu prokurátora						

Predkladá: 

Ing. Igor Choma
primátor

Zodpovedný za vypracovanie:

JUDr. Jakub Ulaher
vedúci odboru právneho a majetkového

Žilina, jún 2012
NÁVRH NA UZNESENIE

Uznesenie č.__/2012 

Mestské zastupiteľstvo

1.	vyhovuje protestu prokurátora č. k. Pd 47/12-7 zo dňa 07.05.2012 (ďalej len „protest“) 

DÔVODOVÁ SPRÁVA

Dňa 14.05.2012 bol doručený protest prokurátora Okresnej prokuratúry Žilina č. k. Pd 47/12-7 zo dňa 07.05.2012 (ďalej len „protest“) proti všeobecne záväznému nariadeniu Mesta Žilina č. 3/2011 o chove, vodení a držaní psov (ďalej len „VZN“). 

Orgán verejnej správy, ktorý napadnutý právny predpis vydal (t.j. v zmysle ustanovenia § 11 ods. 4 písm. g) zákona č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení mestské zastupiteľstvo), je povinný o proteste rozhodnúť a v prípade, že mu vyhovie, nezákonný predpis zrušiť alebo nahradiť novým, ktorý bude v súlade so zákonom.

Dôvody protestu prokurátora ako aj odôvodnenie navrhovaného postupu sú bližšie uvedené v priloženej správe k protestu.

SPRÁVA K PROTESTU PROKURÁTORA

	Prokurátor v podanom proteste konštatuje, že z hľadiska procesu prijímania VZN bol tento v súlade so zákonom, avšak podľa jeho názoru obsah VZN je v rozpore so všeobecne záväznými právnymi predpismi, pričom požaduje nariadenie v časti čl. 5 ods. 3,4 zrušiť.

Namietaný rozpor čl. 5 ods. 3 VZN s rozsahom zákonného splnomocnenia na prijatie VZN  -  podľa názoru prokuratúry sa mesto zakotvením predmetného ustanovenia snažilo nahrádzať činnosť iných orgánov štátnej správy, nakoľko o čase kedy bude voľný pohyb psov zakázaný sú oprávnené rozhodovať orgány štátnej správy vo veterinárnej oblasti.    Z daným názorom nemožno súhlasiť nakoľko, účelom čl. 5 ods. 3 VZN, ktoré má len deklaratórnu povahu, bolo iba zabezpečiť komplexnú informovanosť občanov mesta o problematike, ktorá je predmetom  napadnutého VZN, nakoľko právna úprava je mnoho krát rozdrobená do viacerých zdanlivo nesúvisiacich predpisov. Predmetným ustanovením si teda mesto neuzurpovalo nové oprávnenie rozhodovať o právach a povinnostiach občanov ultra legem ako si podľa nášho názoru chybne vykladá prokuratúra, ale iba konštatovalo oprávnenie veterinárnych štátnych orgánov. Z tohto dôvodu je problematické ho kvalifíkovať ako rozporné so zákonom. Je však potrebné uviesť, že predmetné ustanovenie nie je z normatívneho hľadiska v napadnutom VZN nevyhnutne potrebné, preto ho odporúčame celé vypustiť. 

Namietaný rozpor čl. 5 ods. 4 VZN s § 4 ods. 5 zákona č. 282/2002 Z.z.   – prokuratúra v podanom proteste vyslovila právny názor, že zakomponovaním zákazu voľného pohybu psov v spoločných priestoroch obytných domov, mesto prekročilo zákonné mantinely splnomocňujúceho ustanovenia zákona č. 282/2002 Z.z. a zasiahlo aj do súkromných práv vlastníkov nehnuteľností, ktoré sú garantované ústavou. Prokuratúra vo svojej argumentácii taktiež vychádzala zo stotožnenia spoločných priestorov obytných domov s chovným priestorom resp. zariadením na chov psov.   
Predmetné ustanovenie čl. 5 ods. 4 bolo do napadnutého VZN zahrnuté z dôvodu zachytenia viacerých sťažností obyvateľov bytových domov, ktorí v mnohých prípadoch pociťujú strach z voľne pobehujúcich psov svojich susedov po spoločných priestoroch bytoviek ktorých sú podielovými spoluvlastníkmi. Občiansky zákonník v § 139 síce ustanovuje, že o hospodárení so spoločnou vecou rozhodujú spoluvlastníci väčšinou počítanou podľa veľkosti podielov, pričom ak sa dohoda nedosiahne, rozhodne na návrh ktoréhokoľvek spoluvlastníka súd, na čo nadväzuje oprávnenie dotknutých spoluvlastníkov domáhať sa svojich práv na príslušnom všeobecnom súde.  Vzhľadom na potrebu vyvolávania súdneho sporu medzi spoluvlastníkmi, je však flexibilita a praktická využiteľnosť predmetného inštitútu medzi občanmi diskutabilná. V reálnych prípadoch sa vyskytuje, že spoluvlastníci spoločných priestorov sa stávajú praktickými  rukojemníkmi v ich vlastných priestoroch, vzhľadom na čo predmetný jav nadobúda z pôvodne výsostne súkromnoprávnej povahy rozmer verejného záujmu. Nad to zákon č. 282/2002 Z.z. ktorým sa upravujú niektoré podmienky držania psov definuje v § 2 písm. c) voľný pohyb psa ako pohyb mimo jeho chovného priestoru alebo zariadenia na chov, t.j. striktne vzaté mimo jeho ohradeného koterca a podobne. Voľným pohybom psa regulovaným predmetným zákonom je teda akýkoľvek pohyb psa mimo koterca. Nie je možné stotožniť sa s názorom prokuratúry, že spoločné priestory bytových domov v ktorom sa spravidla nachádzajú desiatky bytových jednotiek, celé slúžia ako chovný priestor psa konkrétneho spoluvlastníka t.j. ako koterec. Chovným priestorom je spravidla naopak výlučne konkrétna bytová jednotka obytného domu. Je nemysliteľné aby spoločné chodby a schodištia bytového domu slúžili ako uzavreté chovné priestory akýchkoľvek zvierat. 
Taktiež podľa gramatického výkladu ďalších zákonných ustanovení upravujúcich vodenie psa (napr. §4 ods. 1 zák. 282/2002 Z.z.: Vodiť psa mimo chovného priestoru alebo zariadenia na chov môže len osoba, ktorá je fyzicky a psychicky spôsobilá a schopná ho ovládať v každej situácii, pričom je povinná predchádzať tomu, aby pes útočil alebo iným spôsobom ohrozoval človeka alebo zvieratá, a zabraňovať vzniku škôd na majetku, prírode a životnom prostredí, ktoré by pes mohol spôsobiť.) sa pôsobnosť zákona - úprava vodenia psov nevzťahuje výlučne na verejné priestranstvá, ale všetky priestory mimo chovného priestoru alebo zariadenia na chov, t.j. aj spoločné priestory obytných domov. 
S poukazom na uvedené, mesto neprekročilo zákonné splnomocnenie ktoré     ustanovuje, že podrobnosti o vodení psa ustanoví obec všeobecne záväzným nariadením. 
Ústava SR v čl. 13 ods. 2 ustanovuje, že medze základných práv a slobôd možno upraviť za podmienok ustanovených touto ústavou len zákonom. Z tohto dôvodu by ani vykonanie zákona 282/2002 Z.z. (ktorý takúto úpravu implicitne pripúšťa), prostredníctvom napadnutého VZN, nemohlo byť v rozpore s ústavou.  
Napokon je však potrebné skonštatovať , že pre formuláciu záväzného názoru v danej problematike absentuje judikatúra Ústavného súdu SR. 
S poukazom na vyššie uvedené odporúčame predmetné problematické ustanovenie z napadnutého VZN vypustiť.   
Následne po rozhodnutí Mestského zastupiteľstva v Žiline o proteste bude predložený návrh zmeny VZN v intenciách tohto rozhodnutia.
Materiál bol prerokovaný v Komisii finančnej a Mestskej rade s odporučením schváliť ho.